Det tyska fartyget Deutschland på expedition till Sydpolen
– Kasta ut henne ur mitt hus! – Elizabeth!
Ut, sa jag!
Du ger inga order här.
Det gör jag.
Försvinn. Vi är klara här.
Du lovade mig. Inte i huset...
Försvinn från mitt rum.
Stackars barn...
Vi kan ge oss av, om du vill. Vi packar bara våra saker.
Var skulle vi ta vägen?
Såg du några spöken?
Nu måste ni sova, mina änglar.
Jag får inte somna, jag är rädd för stormen.
Du är trygg här inne.
Vad har hänt med din läpp, mamma? Har du skadat dig?
Det är ingen fara.
En puss skulle hjälpa.
– Du måste vara försiktigare. – Jag ska, Amanda.
Nu måste ni sova.
God natt.
Sean? Är allt okej?
Sean, vad är det?
Är det stormen?
Nu är det läggdags.
Tant May?
Varför sover du inte?
Jag tror att jag blev mördad.
Vad pratar du om?
I mitt tidigare liv. Jag läser om en kille som rökte på.
Nu minns han sitt tidigare liv, pratar språket därifrån och allt.
Har du aldrig tänkt på vad du var och vad du återföds som?
En ballerina kanske.
Det kanske jag var, men jag är usel på att dansa.
Jag vet det.
–Jag tänker på det hela tiden. –Jag har faktiskt ett liv.
Kolla på honom.
– Det förklarar en del. – Ja.
Jag tycker att det är fascinerande.
Är allt som det ska?
Ja.
Vilket livligt gäng ni är, då. Har ni inte haft kul?
Jodå, hotellet var grymt.
– Vad förde dig hit? – Läkarkongressen, jag är läkare.
Jag läser medicin andra året.
Lycka till, det blir tufft framöver.
–Ja, de säger det. –Min lillebror fixar det.
Vi kom för att stärka vårt äktenskap. – Eller hur, älskling?
Ja.
Det är det sista stoppet.
– Vill du ha nåt? – Kaffe.
Sex skulle sitta fint, nån gång ibland.
– Vill du ha choklad? – Nej, tack.
Du håller dig sund?
Vad har vi här, då...
– Var det allt? – Ditt namn också.
Jag har pojkvän.
Jag försöker bara vara vänlig.
– Courtney. – Fint namn.
– Betalar ni tillsammans? – Ja.
Du har en naturlig look där.
17,20 dollar, tack.
Jag betalar.
Skynda er, de kanske...
Tänk att vaka med henne varje dag.
– ...lämnar oss här. – Visst.
– Att drömma går ju bra... – Jag håller med.
Trevligt att träffas.
Efter dig, Romeo.
– Hej. – Pojkar är pojkar.
Ett paket såna också...
Nåt mer?
– Jag heter Bill. – Courtney.
– Vad säger din fru om det här? – Ingenting.
Ring, så visar jag dig Chicago.
Bill McCormick, bolagsjurist.
Jag hatar storstäder nästan lika mycket som otrogna män.
Du gillar mig.
– Stick. – Vet du hur jag vet det?
– Du tog inte betalt. – Ursäkta mig.
Njut av livet här på bensinstationen.
Skitstövel.
– Var är mitt kaffe? – De hade inget kaffe...
– Inte? – Nej.
Finns det nån tjej i världen som du inte vill ligga med?
Du visste hur jag var innan vi gifte oss.
– Tack. – Jag heter Jack. Är ni oskadda?
Ja.
– Jag tror att han är död. – Är inte du läkare?
– Jag studerar medicin. – Och ser inte skillnad på liv och död?
Han är död. Är fler skadade?
Är det allt?
– Ni har tur som överlevde. – Jag kallar inte det här tur.
– Jag mår bra. – Du slog i huvudet. Titta här.
Han måste till sjukhuset.
Det går inte i det här vädret, det är två timmars bilfärd dit.
Det är inget som en whiskey inte botar...
– Vi åker tillbaka till bensinstationen. – Mitt hus ligger här framme.
Då går vi dit.
Så ja, det är bara en skråma.
Inge täckning...
De där funkar inte här. Vi drar!
– Kom, Adam. – Vi kan inte lämna chauffören.
–Jag slår ett samtal hemifrån. –Vi kan inte hjälpa honom nu.
Stormen är snart över oss.
Vilken tur att han gick förbi.
Jag behöver en handduk, läkarsprit, bandage och is.
–Och ett rum åt honom. –Rakt fram.
– Kan ni hjälpa till? – Vad behöver du?
Kan du inte sitta som vanligt folk? Visa lite respekt.
Jag är helt dränkt av din läsk...
– ...eller vad du nu drack. – Varmt och kladdigt, härligt!
Du är en vidrig man. Och jag är gift med dig...
Ja.
– Du var snäll mot mig förut. – Ja, innan du dog inombords.
Vad har vi här?
Rör den inte.
Den är dyrbar.
Ett arvegods. Väldigt vass.
Är du björnjägare?
Håll käften. Jag kan hantera en kniv, Tonto.
Jag gissar att du kan detsamma.
Men se på den här snyggingen.
Lovande...
Släkting?
Dra åt helvete, jag är bara hövlig. Får jag låna telefonen?
Kan du visa mig var telefonen finns?
Jag har ingen.
Va? Var är telefonen?
– Vi följde ju med för att ringa. – Hade du hellre stannat där ute?
– Jag hade åkt till bensinstationen. – Du hade inte kommit fram.
Det vet du inte. Har du svar på allt?
Jag vet i alla fall att ni blir kvar här nu.
Du verkar vara glad för det... Jag har dig under uppsikt, Jack.
– Skadan gör att han... – Håll käften!
Jag tror att du hade nåt att göra med flickan som stod i vägen.
Du tänker äta upp oss alla.
Jag menar allvar. Titta på honom.
Bill.
Han är inte sig själv. – Ta din medicin, älskling.
Tror ni att vi överlever natten? Jag tror inte det.
Jag känner det på mig.
–Har ni nåt att dricka? –Här är mitt barskåp, varsågoda.
Tusen tack.
Jag hämtar ved i ladan.
Kan ni ge oss nåt att dricka? Whiskey?
Skål för det.
Vi går upp.
Det är lite läskigt här inne.
Titta vad du hittade!
Hur smakar det?
Så illa...?
Den här är kanske bättre.
Minns du hur mamma sa att inget sker slumpmässigt?
Ja.
Skål för mamma.
Jag tar med den här upp till vår kompis.
Jag stannar här.
Tack. Ta med hela flaskan.
Hörde du det där?
– Vinden? – Nej, en flicka som skrek.
– Det blir bara vatten för din del. – Gardinerna rör sig.
Fönstret är stängt men vinden blåser rakt igenom väggen.
Du är bara lite yr. Du behöver slappna av.
Det är omöjligt när Jack är här.
Vi måste ta oss härifrån, bort från Jack och huset.
Han försöker hjälpa oss.
Det gör han inte.
Ju längre vi stannar desto värre. Hjälp mig att dra härifrån.
– Bill, det ordnar sig. – Gå inte, stanna här en stund till.
Jag är bara student–
–men du måste slappna av. Vila lite nu.
Vi stannar tills du lugnat dig.
Du har ett fint hus, Jack.
Tack.
Har du ett badrum där jag kan tvätta av mig, Jack?
– Visst, ett ögonblick. – Jag har torra kläder om du vill ha.
Jag har en skjorta.
Tack.
Den här vägen.
Hon gjorde det.
Okej...
Har du nån mat, Jack?
Rådjurskött. Ta för dig.
Jagar du, Jack?
Hur långt är det till bensinstationen?
Sex kilometer.
Får jag låna din bil? De har kanske telefonförbindelse.
– Vägarna är stängda. – Jag vet, men vi måste försöka.
En av er har redan dött.
– Ni är säkrare här. – Han har rätt.
– Jag kan ju alltid vända tillbaka. – Han är envis, eller hur?
Ja...
Jag är vrålhungrig. Köper du med nåt att äta?
Säg inte att jag inte varnade dig.
Nyckeln ligger vid dörren.
Stormen närmar sig.
Har vi träffats förut?
– Aha, den vänlige... – Behöver du skjuts?
Vad är problemet?
Jag borde ha tankat i morse, den var nästan tom.
– Jobbar inte du på bensinstationen? – Kul...
Det är lite som en rörmokare som inte stänger av vattnet vid en läcka–
–eller en tandläkare som bara äter godis och aldrig använder tandtråd.
De borde veta bättre.
Varför kikar du under huven om tanken nu är tom?
Det påminner mig om reklamen med den heta bruden vid vägkanten.
Hon har motorolja på bysten och står sexig bredvid sin bil.
Huven är öppen, rök väller ut... Hon väntar på att en cowboy –
– ska rida med henne i solnedgången. – Jag ser inte på tv.
Det är ingen dålig fantasi...
– Vad var det du hette? – Adam.
Sätt dig i bilen och dra –
– innan cowboyen ser dig och rider förbi.
Tack ska du ha, kompis.
Jag är ingen cowboy med vit häst –
– men jag är en snäll kille som vill hjälpa dig.
Behövs inte, jag klarar mig.
Du letar bensinrester i motorn, så jag tvivlar faktiskt på det.
– Det ordnar sig. – Det börjar regna snart.
Ditt enda val är att sätta dig i den spygröna pickupen–
–så kör jag dig tillbaka till bensinstationen.
– Du har en poäng. – Bra val.
– Låt mig. – Tack.
Fin färg, eller hur?
Cool bil.
Vad är din livshistoria, då?
– Är du gift, har du barn? – Skild, utan juniorer.
Fri man.
Det enda sättet att leva på.
Så du är singel?
Ja.
Det är bara jag och Adam, min bror.
Mamma gick nyligen bort.
Vi ville bort, glömma alla problem och bara vara bröder igen.
– Jag beklagar sorgen. – Tack.
Hurdan var din mamma?
Mamma var fantastisk.
Hon var helt fantastisk, klok och varm.
Alla älskade henne.
Precis som Adam.
Och du, då?
Jag är mer lik pappa.
– Var är storcharmören, då? – Va?
Din pojkvän.
Han är inte värd att prata om.
Där är vägen till köpcentret!
Jag får väl vara gentleman och köra dig hem.
Jag tror inte att det går, det er 25 kilometer dit.
Om det ligger nedblåsta träd här, så ligger det träd överallt.
Då följer du med mig.
Det är en månad sen vi förlorade henne.
Jag beklagar sorgen.
Det är inte sant!
Det här är Courtney.
– Hej, Courtney. – Jag heter Jack.
– Du arbetar på köpcentret. – Ja.
Tack för gästvänligheten.
Hem, kära hem...
Behöver du rena kläder?
Nej tack, jag klarar mig.
Jag har nåt mer passande där uppe. Följ med mig.
Vad är det här?
Det är inte det senaste modet, men den är ren.
Den är vacker.
Bättre.
Snälla, hjälp mig.
Det är onda människor här.
Vad är det?
Jag är glad att du är här. Jag behöver din hjälp.
– Vi är i fara och måste ge oss av. – Vad pratar du om?
Du måste hjälpa mig. Snälla, stanna här hos mig.
– Släpp mig. – Låt mig förklara. Vi är i fara.
– Stanna här med mig. – Jag ska hämta hjälp.
–Jag ska hämta hjälp. –Gör inte... Vänta!
Släpp mig, du gör mig illa!
– Vad är det? – Var är Lipski?
– Vet inte. Har du sett Jack? – Nåt är fel med McCormick.
–Vi behöver Jack och läkaren. –Lugn, vad menar du?
Herregud!
Bill?
– Varför svarar han inte? – Vad är det som händer?
– Han var okej när jag gick. – Jag tror att han är död!
– Vi borde ha uppsökt ett sjukhus. – Vi gjorde allt vi kunde.
Va?!
Han har märken runt halsen, jag tror inte att de fanns där förut.
– Minns du inte? – Jag kan ha missat dem.
– Vad för slags läkare är du? – Fanns märkena eller inte?
Jag minns inte!
Du har gjort bort dig.
Din jävla mördare!
Släpp mig!
Lugna ner er.
Jag är ledsen, men jag minns inte.
Ja, du är ledsen...
Vem såg honom i livet sist?
– Jag, för tio minuter sen. – Vad gjorde du på hans rum?
– Han ropade på hjälp. – Jag bad Courtney hämta dig.
–Jag hittade henne inte. –Var var du?
Skulle jag ha dödat min egen man? Hon var på rummet sist.
Hon skulle hämta hjälp.
Han hade inga röda märken på halsen, jag är säker.
– Du skrämmer bara allihopa. – Vi borde kanske vara rädda.
Jag tycker att vi alla borde sticka härifrån med en gång.
Courtney, följ med oss – Du också. Jag drar nu.
Isaac, vi måste vänta på Courtney.
Ge henne lite tid.
Vi drar utan henne om hon inte kommer. Skärp dig nu.
Den startar inte. Öppna huven.
– Vad har vi...? – Vad i helvete...?
– Kom här. – Vad är det?
Strålande.
Helt enastående.
– Helvete! – Vi får nog stanna...
– Jack. – Ja.
– Varför saboterade du bilen? – Saboterade bilen?
– Alla ledningar är avskurna. – Anklagar du mig?
– Vem skulle annars ha gjort det? – Skulle jag förstöra min egen bil?
Ja, för att hålla oss kvar här.
– Du använde bilen sist. – Det är bara skitsnack.
–Har du en ficklampa, Jack? –hitta den själv.
Mer ljus skulle inte skada.
Helvete.
Vadå?
– Vad hände, är du okej? – Det var bara en spik, eller nåt.
Få se. Det måste rengöras.
– Jag hämtar handdukar. – Det är lugnt.
Du är otroligt klantig.
Vad tror du?
– Du överlever. – Låt mig rengöra det.
– Gör det ont? – Lite.
Stackare. Du är en lipsill.
–Går det bra? –Tack.
Vi låter väl inte Jack komma undan med det här?
Skämtar du? Nej.
Vi bör ordna med McCormicks lik. Kan du hjälpa mig?
Var försiktig.
– Tack. – Ingen orsak.
– Är du säker på att du är okej? – Ja, så känslig är jag inte.
Doc...
Precis innan Brooklyn skrek så visste ingen var Jack var.
Och du såg att han var den siste som kom hit.
Jag kan inte vara säker på att det inte berodde på olyckan.
– Jag ville ta honom till sjukhuset. – Har du inte sett märkena?
– Jag såg ingenting. – Jag kan inte vara säker.
Jag har precis öppnat min praktik igen.
Jaså?
Vad hände?
Jag missbrukade smärtstillande, det påverkade mitt omdöme.
Jag gjorde misstag.
Du är inte särskilt säker på nåt.
Mitt självförtroende är inte vad det var.
Du tog inte fel, det fanns inga röda märken på hans hals.
Det var bara skallskadan.
Jag vet inte...
Mamma sa att döden är slutet på ett kapitel och början på ett nytt.
Du stod din mamma nära.
Ja.
Du var hennes favorit.
– Du har pratat med Isaac. – Nej.
Jag kände det på mig.
Hur länge har du haft huset?
Det känns som...
...en evighet.
Vi är klara här.
Vi avbryter för en nyhetssändning.
Tornadovarning är utfärdad–
–i följande län: Scott, Bernette, Polk, Marshall och Red Lake.
Det blir starka vindar, åska och regn.
Det har fallit flera tum regn i kväll.
Välta träd och översvämningar gör vägarna oframkomliga.
Hur är det med dig?
Jag har hemska mardrömmar.
Det här är den värsta stormen på hundra år.
– Jag måste sova lite. – Jag behöver också vila.
Jag ska visa er till rummet. Ni kan väl dela rum?
Ja.
Du får sova på golvet.
Vem stannar här och lyssnar på radion?
Vi singlar slant om det.
– Välj. – Krona.
– Klave. – Sov gott, bror.
Herregud...
Det ordnar sig.
Sover du?
Nej.
Inbilla dig inget, men du kanske kan sova här med mig?
Jag är lite rädd.
Okej, eftersom du ber snällt.
Jag vill inte skrämma dig–
–men jag tror att jag såg nåt i spegeln tidigare.
Du såg nåt?
En liten pojke. Han stirrade på mig.
– Du tror mig inte. – Jodå.
– Jag har också sett saker. – Vadå?
Jag såg kvinnan i vägen som McCormick pratade om.
Tror du på spöken?
Jag vet inte, jag har aldrig tänkt på det.
– Har det här nåt att göra med... – McCormicks död?
Nej, det tror jag inte.
Var inte rädd.
Jaså, är det du.
Du håller igång. Du är duktig med yxan, eller hur?
Vädret är verkligen uselt.
Får jag fråga en sak, Jack?
Du bor här ensam, långt ute i ödemarken...
Blir du aldrig ensam eller rädd?
Det är mitt kall att vara här.
Jag hade inte klarat av det.
Du känner dig ensam.
Det gör ju alla ibland.
Även som barn... Adam, min bror–
–är svår att förstå ibland. Jag älskar ju honom–
–men ibland är han en besserwisser.
Och du är äldst?
Han var din mammas favorit.
Hon älskade mig.
Han var duktig i skolan, fick stipendium och allt...
Jack.
Du anar saker och ting, eller hur?
Coolt.
Låt mig hjälpa dig.
Kunde du ana saker och ting även som barn?
Hallå! Vänta!
Herregud...
Nåväl...
Alla är nog lite spända. Vi tar ett glas. Skål.
Ska vi spela kort och ta en drink, broder?
Var var du? Du var inte där när jag vaknade.
Jag tror att jag såg en pojke döda en flicka.
– Vad pratar du om? – Har du också mardrömmar?
Det var ingen mardröm, det var lika verkligt som att jag står här nu.
Det skedde.
Du säger att du såg en pojke...
–Mörkt hår, bruna ögon? – Ja.
Vänta lite.
Så här?
Ja, det var han.
Den pojken dödade den här flickan.
– Jag såg hans ansikte i spegeln. – Jag såg flickan.
Det pågår nåt i huset.
Vi måste hitta Jack.
Jag följer med dig.
Jag stannar hos dig.
Det är lugnt, var inte rädd.
Jag går inte in dit.
Varför inte?
Jag tror inte att han vill att vi ska gå in dit.
– Okej... Vakta. – Skynda dig.
Gick det bra?
– Ja. – Håll dig till mig.
Va?
Familjen McKnight mördad
Herregud...
Barnmördare.
– Är allt som det ska? – Ja, gå bara.
Ropa om du behöver mig.
Jack.
Nej...
Vad är det här?
Hittade du det du sökte?
Isaac?
– Herregud! – Du ropade på mig.
– Du skrämde livet ur mig. – Förlåt... Går det bra?
– Jag vet inte. Hittade du Jack? – Nej.
Vila lite, så ses vi om en stund.
Några frågor?
Ja.
Vilka är de här människorna?
En tragedi drabbade det här huset för hundra år sen.
–En tragedi? –Sätt dig.
Hallå?
Det här är William, pappa till de adopterade pojkarna.
–Vad fick honom att döda dem? –Han var en udda liten pojke.
När polisen frågade honom varför han hade dödat sin familj–
–så sa han att han inte mindes.
Ha sa att han inte visste att han hade dödat dem.
När stormen kom, sa han att han kände sig besatt.
Det var en våldsam storm den natten också.
Hur kan du bo här?
Blir du inte rädd?
– Det här är min fristad. – Fristad... Herregud.
Ja.
Varför höll du detta hemligt för oss hela tiden?
Tiden var inte mogen.
Nu är tiden mogen att berätta för de andra.
För hundra år sen–
–mördade en liten pojke hela sin familj i det här huset.
Somliga påstår att de har sett spöken efter pojken och familjen.
Ibland när en person dör en våldsam död–
–finner själen ingen ro.
Så det är möjligt att deras själar lever kvar i huset.
Varför berättade du inte?
Hade ni hellre stannat ute i stormen?
Nej, vi är nog överens om att ni är tryggare här.
Det har varit en lång dag för alla.
Jag tänker sova, och det borde ni också göra.
Bu!
Jag är ledsen att jag drog dig in i det här.
Det är snarare jag som borde be dig om ursäkt.
Tragedier ser ut att förfölja mig.
Det vilar en förbannelse över mig.
– Alla har det svårt ibland. – Inte som jag.
När jag var tio år, sköt min pappa min mamma och sig själv.
Herregud.
Jag beklagar.
Vi hade precis flyttat till USA.
När jag kom hem från skolan var polisen där.
De följande åtta åren flyttade jag mellan olika fosterhem.
Det jag såg... Det jag upplevde...
Jag kan inte prata om det.
Hur hamnade du här, då?
Jag ville så långt bort som möjligt.
Det är lugnt här ute, stillsamt.
Jag känner mig hemma här.
Jag vet vad du menar.
Kanske är det du, men nåt med dig känns bekant.
Vi borde sova lite.
Soffan är så obekväm.
Jag kan inte sova.
Du har varit igenom mycket, så det är förståeligt.
Jag är verkligen ledsen.
Är allt som det ska?
Jag såg mer av morden.
En gammal dam i rullstol. Och den andra systern...
Han dödade henne.
–Det var bara en dröm. –Jag vet inte, det hände här.
Det hände här... Jag klarar inte det här längre.
Jag hittade det här i arbetsrummet.
Det ser exakt ut som Jack.
Det är så gammalt.
– Det kan vara hans farfar. – Nej, det är hans ansikte.
Jag tycker att vi sticker.
Vad är det?
Det är kanske fler i huset.
– Vad hände? – Vänta här.
– Fick du sova nåt, då? – Här? Jag sov inte en blund.
Du vill inte sova uppe i sängen, då?
Jag vill inte vara ensam.
Jag följer med och håller ett öga på dig.
– Gör du? – Ja. Kom.
Du kommer att må bättre när du har fått sova lite.
– Vad är det? – Det är vått på golvet.
Det är inte...
Herregud!
Nej...
Det är okej.
Det var nån i rummet.
– Är du oskadd? – Ja, det är inte mitt.
Det är Lipskis blod. Han är död. Nån skar strupen av honom.
– Vi måste genast härifrån. – Vi har velat sticka länge.
Vi tar med oss förnödenheter från ladan.
Ficklampa kan vara bra.
Går vi västerut, så kommer vi till motorvägen.
Fortfarande ingen täckning... Vad ska man ha dem till?!
– Gick det bra? – Jag stukade fotleden.
– Vad hände? – Gå, jag kommer i kapp.
Jag lämnar dig inte. Jag ska titta på det.
– Gå, vi kommer i kapp. – Skynda er.
Håll dig nära mig.
Här är läskigt som fan.
Ser du det?
Jag har ingen aning om var vi är.
Brooklyn?
– Hur känns det? – Låt mig prova.
Försiktigt.
– Det är bättre. – Vi går långsamt.
Du...
Tack för att du stannade hos mig.
Jag har dig.
Kom.
Vad var det?
– Vem är det?! – Är allt okej?
– Isaac? Vad gör du? – Brooklyn är borta.
Jag vände mig om och så försvann hon, bokstavligen.
Vi måste hitta henne.
– Jag går den här vägen. – Vi träffas här igen.
Jag är strax tillbaka.
Skynda dig tillbaka.
Ännu snabbare om jag skriker.
Isaac?
Isaac!
Är det du?
– Courtney, är allt som det ska? – Det lyser där borta.
– Det ser ut som ett hus. – Ja, jag ser det.
Hej.
– Hittade du henne? – Nej.
Det är ett hus där borta. Vi går dit och ber om hjälp.
Vi får se vad vi hittar.
Ljuset i slutet av tunneln...
Ja, låt oss hoppas på det.
Se om de har telefon.
Det här är samma hus. Vi har gått i cirklar.
Lipski.
Det här händer inte.
Välkomna hem.
Vad är detta?
– Det kan inte vara sant. – Jodå.
Ni ska inte ge er av, det här är ert hem.
Det har det alltid varit.
Och så kommer det att förbli. Sätt er.
Jag såg hans strupe avskuren.
Jag drömmer, eller hur, Jack?
Jag försäkrar – du drömmer inte.
Jag har din favoritdryck här. Slappna av, sätt dig.
Nej, tack. Vi drar härifrån nu.
– Vart då? – Vi drar.
– Det här är ert hem. – Håll dig borta från oss!
Herregud. Brooklyn!
– Isaac! – Vänta.
Prata med mig. Brooklyn.
Hem.
Isaac!
Vad är det?
Vad heter du?
Courtney? Vad gör du här?
Ser du pojken?
Var tog han vägen?
Isaac!
McKnight.
Amanda.
Sara.
Brooklyn.
Lipski, nej.
Nej.
Det här händer inte.
Courtney.
Vad är det som händer?
Du dödade dem.
Och du begravde dem här ute.
Inte? Vem gjorde det, då?
Nej, det är inte möjligt.
Det var förutbestämt.
Det sker igen.
Det tog dig hundra år att komma hem.
Vad pratar du om?
Hon har blod på händerna.
Jag förstår inte vad du menar, jag förstår det inte.
Sluta fylla honom med dina lögner!
Det som händer nu är större än oss alla.
Det finns en grav som har min brors namn på sig.
Jack, varför är det en tom grav där?
Cirkeln måste slutas.
– Cirkeln? – Dödscirkeln!
Kalla det ödet, karma...
Dödscirkeln!
Vad har det med mig att göra?
Ödet.
Du måste sluta cirkeln.
Sarah!
Varför kallar du mig det?
– Sarah. – Sluta!
Ditt öde väntar på dig, Sarah.
Varför kallar du mig det? Jag förstår inte!
I din förra inkarnation blev du mördad av Sean–
–din adopterade bror.
Ge mig en anledning till att jag inte begraver dig här ute.
Vi är en familj, min pojke.
Du är Sean.
Du är mördaren!
Jag var tjänare då.
Det var upp till mig att se till att lotten besannades.
Nu är jag här igen för att besegla era öden.
Era själar tillhör mig.
– Jag köper det inte. – Det behöver du inte.
Det förflutna är låst.
Det förflutna förändras inte, det upprepar sig bara.
Du dödade McCormick och Lipski och...!
Titta på mig.
Det är inte min natur.
– Du ljuger! – Sanningen finns inom dig.
Du är mördaren, din sjuke jävel.
Det är hennes födslorätt, det är inget jag kan göra krav på.
Mitt ansvar är–
–att visa dig ditt öde.
Courtney, vad gör du här?
Såg du pojken?
Var tog han vägen?
Vad gör du? Lägg ifrån dig kniven. Jag vill inte göra dig illa.
Lägg ifrån dig kniven.
Tänker du ge mig kniven?
Snälla.
Nej!
Hon var och är mördaren bland oss.
Jag är ledsen, Adam.
Cirkeln sluts med din död.
Nej.
Mina föräldrar, mitt förflutna... En förbannelse vilar över mig.
Du kan inte undkomma.
Vem fan är du?
Jag har haft många namn genom alla århundraden.
Jag föredrar att bli kallad–
–ödets ombud.
Jag måste avsluta det. Nu.
Nej, Courtney. Lägg ifrån dig kniven.
Håll dig undan!
Försvinn!
Vakna, älskling!
–Döda honom! –lyssna inte, se mig i ögonen.
Du känner mig.
Courtney, lita på mig.
Snälla.
Lyssna på mig.
Nej.
Herregud!
Courtney, håll ut.
Adam.
Jag vill säga...
Jag har känt mig ensam hela livet.
Bortsett från tiden då jag var med dig.
Nej, älskling.
Nej... Jag är så ledsen...
Du är fri nu.
Courtney, håll ut.
Jag ska ta dig härifrån. Ja!
– Hur går det, vännen? – Bra.
Bra. Jag är vrålhungrig.
Är allt som de ska?
Älskling?
Låt oss fira vår lycka.
– Jag älskar dig. – Jag älskar dig mer.